LEDUS LAIKMETS
Varbūt sala laiki? Vai aukstuma ēra?
Kā mēs zinām, ka šis ir ledus laikmets?
Tāpēc, ka ir tik daudz ledus!
Jā, arvien aukstāks.
Palīgā!
Iesim, bērni. Neaizkavējiet satiksmi.
Bet, tēti!
Nekādu "bet". Izmiršanu paspēlēsiet vēlāk.
Labi. Gājuši.
Kur ir Edijs?
Briest evolūcijas sprādzienam.
Tiešām?
Es lidoju.
Kas par sprādzienu.
Uzmanies! - Tu ej uz nepareizo pusi!
Trakais mamuts.
Ei! lzpalīdzi pasaulei! Nost no ceļa ar visām savām vainām!
Ja man būtu tik sīks snuķis, es uz sevi uguni neizsauktu.
Liecies mierā. Cauru dienu steberējam.
Ej vien. Skrien pakaļ pūlim.
Bez jums būs mierīgāk.
Lai viņš nosalst, ja tā vēlas.
Ei, es esmu augšā. Esmu augšā.
Celties, ar smaidu! Zak? Māršal?
Bērtij? Tēvoci Mušmire?
Kur visi palikuši? Mēs nokavēsim pār... pār... pārceļošanu.
Viņi aizgājuši bez manis. Tā viņi dara katru gadu.
Kāpēc? Mani neviens nemīl?
Vai kādam rūp, kas notiks ar Sidu Sliņķi?
Labi. Iešu pats.
Riebīgi.
Matraci! Citreiz, kad taisīsi, paej malā!
Fui.
Neticami. Svaigi zaļie salāti. Frenk, kur tie te gadījušies?
Klūpi virsū. - Pienene.
Man likās, ka visas nosalušas. - Visas, izņemot vienu.
Mani tas tik ļoti... Es varētu iekost...
Šodien man neveicas. Jūs saprotat, par ko es runāju?
Kas par riebeklību. Zinājāt, ka jums, degunradžiem, ir mazas smadzenes?
Tas ir fakts. Neapvainojieties. Laikam nemaz nesapratāt, ko teicu.
Gardumiņš!
Pienene. Droši vien pēdējā šajā sezonā.
Karl? - Mierīgi, Frenk.
Viņš sagandēja mūsu salātus.
Kļūdījos, veči. Pagaidiet, tūlīt jums atlīdzināšu.
Nopietni, ļaujiet man... Kas tie tādi?
Priežu čiekuri! Vai dieniņ! Mans mīļākais ēdiens.
Gardumiņš... Lieliska barība.
Nenotiesāšu taču viens visus. Pagaršojiet.
Gardi, vai ne? Labu apetīti.
Tagad?
Tagad.
Izliecies, ka manis te nav. - Gribēju viņam gāzt, auļojot pilnā ātrumā.
Nekas. Vispirms padancināsim viņu. - Neļauj mani uzdurt! Gribu dzīvot!
Laid vaļā. - Nespēlē teātri.
Tikai paņemsim savu pūkaino spēļmantiņu.
Ja ne viņi šodien, tad kāds cits rīt.
Es vēlētos, lai tas nebūtu šodien.
Pārlauzīsim tev sprandu, nemaz nejutīsi.
Man likās, ka degunradži ir veģetārieši.
Lielisks arguments. - Aizveries.
Kas teica, ka mēs šo pēc tam ēdīsim?
Neciešu dzīvniekus, kas nogalē prieka pēc.
Mums vienalga. - Man gan nav vienalga.
Ja kāds no jums pārlēks šim akacim, sliņķis būs jūsu.
Jā, muļļas. Beigas jums būs.
Tu tātad blefoji? - Jā. Blefoju.
Grāb viņu ciet!
Pienene?
Mums izdevās! Mums...
Tev ir skaistas acis. - Lasies nost no manas sejas.
Mēs lieliski saprotamies. Varbūt dosimies uz dienvidiem kopā?
Varena doma. Lec man mugurā un atpūties.
Tiešām? - Nē.
Tu nedodies uz dienvidiem? Gadalaiku maiņa, pārceļošanas instinkts?
Esi dzirdējis? - Nē. Sveiki.
Paldies. Turpmāk pats tikšu galā.
Ei, tu pāraugusī zebiekste! Pagaidi, kad mēs tevi dabūsim rokā!
Tā jūsma par dienvidiem ir pārspīlēta. Karstums, pūļi. Kam tas vajadzīgs?
Mums, vecpuišiem, labāk paklaiņot divatā.
Tev vajadzīgs miesassargs, lai kāds tevi neapēstu uzkodās.
Tu esi ļoti vērīgs zīdītājs.
Rādi ceļu... Kā tevi sauc?
Manfreds. - Pē.
Kā būtu - Manijs Drūmais Mamuts? Vai Manijs Melanholija?
Nestaigā man pakaļ.
Tu mani pat nemanīsi. Klusēšu kā muti aizlīmējis.
Paskat, kas par burvīgu mazuli, Djego.
Cik jauki, ka viņš brokastos ar mums. - Kas būtu brokastis bez viņa?
Viņa tētis taču apslaktējis pusi mūsējo un sildās, ietinies tīģerādā.
Aci pret aci, vai ne?
Lai vairs neaiztiek zobenzobu tīģerus.
Sapulcē karapūli. Uzbruksim rītausmā.
Djego, atnes man mazuli. Dzīvu.
Lai es varētu izbaudīt atriebību, tam jābūt svaigam.
Esmu pārguris.
Tas ir tavs patvērums? - Tu esi liels, tev vajag daudz.
Es - mazs. - Tev ir puse nūjas.
Ņemot talkā šo nūju un manas smadzenes, es sakuršu uguni.
Fantastiski.
Redzēsim, vai prāts uzveiks rupjo spēku.
Šķiet, es redzēju dzirksteli.
Vai nevaru iekārtoties pie tevis, vecīt?
Tev nav kāds cits, kam krist uz nerviem?
Draugi? Tuvinieki? lndīgās čūskas?
Tuvinieki mani pameta. Devās uz siltajām zemēm bez manis.
Ja tu redzētu, ko viņi izdarīja pērn.
Agri piecēlās, sasēja mani,
aizbāza muti ar lauku peli,
aizbarikādēja alas durvis, devās prom pa ūdeni, lai pazaudēju pēdas.
Kam gan viņi tādi vajadzīgi?
Un tu? Tev ir ģimene?
Tu esi piekusis. Parunāsimies no rīta.
Manfred? Vai nevari mazliet pavirzīties?
Beidz! Tik ātri neviens neiemieg.
Manij!
Tur ir Djego! Atpakaļ!
Kur ir mazulis? - Pazaudēju pie ūdenskrituma.
Tu viņu pazaudēji?
Man to mazuli vajag, Djego. - Dabūšu.
Pielūko, citādi pats būsi viņa vietā.
Mēs dosimies augšā Pussmailē. Tur tiksimies.
Raugies, lai viņš būtu dzīvs.
Vai varam tev to uzticēt, Djego?
Ejam!
Viņa ierauga man uz pleca matu un saka: "Ja dejo pārošanās deju ar citu,
izvēlies ar tādu pašu spalvas krāsu."
Likās, aprīs mani kā dievlūdzēja mātīte.
Esi atradis draudzeni - jābūt uzticīgam. Tavā gadījumā - pateicīgam.
Pazūdi. - Sapāroties uz visu mūžu ir muļķīgi.
Manis pietiktu tik daudzām.
Manij?
Paskaties. Viņš ir sveiks.
Viņa ir pazudusi.
Manij! Tu neko neesi aizmirsis? - Nē.
Tu viņu izglābi. - Joprojām netieku vaļā no iepriekšējā, ko izglābu.
Nedrīkst viņu atstāt šeit.
Re, dūmi! Viņa bars dzīvo uz tās klints.
Mums viņš jāatdod. - Tiksim skaidrībā par vienu. Nav nekāda "mēs".
Un nekad nav bijis. Un bez manis nebūtu arī tevis.
Mums tikai jāuzkāpj augšā. - Klausies uzmanīgi. Es neiešu.
Labi. Esi lops. Es gādāšu par viņu.
Tu nespēj gādāt pat par sevi. To vajadzētu redzēt.
Es tevi aiznesīšu atpakaļ. Tas stulbais mamuts mums nav vajadzīgs.
Nemaz nav vajadzīgs.
Tu esi dabas kļūda.
Nieki! Viss ir labi. Viss labi.
Man beigas klāt.
Manij!
Šis rozīgais radījums ir mans. - Istenībā viņš pieder mums.
"Mums"? Kas par jokainu pārīti.
Nav nekāda "mums"!
Pie savējā netikāt, tāpēc pieņēmāt svešu.
Piedod, ka neļāvu apēst, bet mums jāiet.
Mazuli? Gribēju to nogādāt atpakaļ barā.
Jauka pasaciņa, garzobaini.
Tu mani sauc par meli? - Tā es neteicu.
Taču domāji.
Man tas kaķis nepatīk. Viņš lasa domas.
Mani sauc par Djego, draugs. - Manfreds. Neesmu tev nekāds draugs.
Labi, Manfred. Ja meklē cilvēkus, tie šorīt devās prom.
Paldies. Un tagad lasies.
Es tev palīdzēšu to atdot, tikai apsoli pēc tam likt mani mierā.
Labi. Kas tevi ērcina? - Tu.
Man šķiet, ka tu nervozē. Tāpēc tu tik daudz ēd.
Es neesmu resns. Kažoks padara kuplāku.
Labi, tev ir kupla spalva. Ja gribēsi parunāties - gatavs uzklausīt.
Ko tu dari? Uzmet viņu uz radzes.
Vai pārliecināties, ka tie viņu atraduši?
Nē, nē, nē. Pagaidi, pagaidi.
Tikai nenoduriet mani!
Nu ir ķeza. - Ko tagad?
Lieliski.
Es taču teicu, ka viņi ir prom.
Biedē vien neaizsargātus dzīvniekus.
Viņi nevar būt aizgājuši tālu. Vai nu tur, vai tur...
Neesi pēdu dzīšanas meistars, ko?
Esmu sliņķis. Ja redzu koku, apēdu lapu.
Jūs tikai mazliet nokavējāt.
Vēl zaļš. Pirms 2 stundām devušies uz ziemeļiem.
Pirms 2 stundām devušies uz ziemeļiem.
Kam tev tāda nasta?
Dod mazuli man. Es sadzīšu cilvēkiem pēdas drīzāk.
Cik tu esi izpalīdzīgs.
Es zinu, kurp viņi devušies. - Uz Ledāja pāreju.
Visi zina, ka otrā pusē ir apmetne.
Ja neproti dzīt pēdas, nenoķersi viņus, pirms pāreju aizputinās.
Šķiet, tas notiks rīt.
Tāpēc dod mazuli man, citādi apmaldīsies sniega vētrā. Izvēlies tu.
Ņem savu acuraugu. Atdosim to cilvēkiem.
Ahā, lielais sliktais kaķis tiek pamests. Nabaga kaķītis.
Sid, kaķītis mums rādīs ceļu.
Manij, vai varam aprunāties?
Nē. Jo drīzāk atradīsim ļaudis, jo drīzāk tiksim vaļā no šā smiržas.
Un no mazuļa.
Būdīgais vienmēr nebūs tev blakus.
Un tad sargi ādu, jo es to nočūpstināšu.
Ej pa priekšu, pēddzini, lai redzu tevi!
Apžēliņ.
Apklusini viņu. Es to nevaru paciest!
Esmu apēdis arī tādus, kas čīkst mazāk! - Viņš izlokās.
Nepareizi turi. Galvu! - Noliec zemē!
Te ņem šo, te liec nost.
Deguns sauss. - Tātad slims.
Katram gadījumam jāaplaiza. - Ļauj man.
Tam ir aplikta tā bērnu mantiņa. - Nu un?
Kad viņš kakā, kur tas paliek?
Cilvēki ir pretīgi. - Labi. Palūko, vai nav apkakājies.
Kāpēc man jābūt par kaku lūkotāju? - Tāpēc, ka tu gribēji viņu atdot.
Un tāpēc, ka citādi es tevi piekaušu.
Un vēl kāpēc? - Zigli, Sid!
Pē, cik pretīgi. Tas ir - vai dieniņ! Labi, uz priekšu.
Uzmanīgi! - Nevicinies apkārt!
Es tūlīt paslīdēšu!
Tīrs! Piemānīju!
Vai tu reiz liksies mierā?
Izdari tā vēlreiz. Viņam patīk.
Man arī no tā kļūst vieglāk.
Ņem, paturi viņu.
Pagriez viņu pret mani.
Kur mazulis?
Re, kur!
Kur mazulis?
Re, kur!
Rimsties! Tu viņu biedē!
Viņš grib ēst. - Kā būtu ar pienu?
Labprāt iedzertu! - Ne jau tu. Mazais!
Es neesmu nekāda māte barotāja.
Tu pats esi citiem barība, nelecies.
Pietiek!
Barība.
Esmu dzirdējis, bet nezinu.
Pasaulei gals, būs traki auksts.
Gatavojieties ledus laikmetam!
Saudzējiet drontu dzīvesveidu!
Dronti nav zvēri, tie izdzīvos!
Saudzējiet drontu dzīvesveidu!
Gatavojieties ledus laikmetam!
Ledus laikmetam? - Esmu dzirdējis par šiem trakajiem.
Uzmākuļi! - Tikai neiekrītiet iekšā, citādi...
Uzmākuļi! Uzmā...
Izvārīsieties dzīvi.
Atdosiet mums arbūzu? Mazais grib ēst.
Nē! Tie ir mūsu krājumi ledus laikmetam.
Mums nāksies dzīvot zem zemes miljons miljardiem gadu.
Ar trim arbūziem krājumos?
Ja nepietika prāta padomāt par nākotni, gals klāt!
Gals klāt. Gals klāt.
Vācieties prom.
Ak nē!
Atgūt arbūzu! Tekvondronti! Uzbrukumā!
Arbūzs!
Pagalam mūsu pēdējā mātīte.
Es turu, turu. - Neturu.
Pēdējais arbūzs!
Sid! Tagad atkal jāmeklē ēdamais.
Vairāk pa labi!
Skatieties - pusdienas un izrāde. - Nē, pa kreisi, pa kreisi, pa kreisi!
Tagad dodamies meklēt maltīti, kas būtu varonīgā iekarotāja cienīga.
Kas tas? lenaidnieks? Tu gribi ar mani spēkoties?
Guvums, kas cienīgs cēlā...
Laiks gulēt, knauķi.
Cik triumfāla atgriešanās.
Ak, tas.
Esmu pilnīgi paēdis. Bučiņu draudziņam pirms gulētiešanas?
Viņš ir aizmidzis. - Es tev prasīju.
Labi. Pats apsegšos.
Labi. Arlabunakti.
Vai tu rimsies?
Labi. Es tikai cenšos nomierināties.
Oi!
Tikai ieskrāpē. Tā tev būs pēdējā reize.
Es strādāju, stulbais spalvu kamols. - Esi sadrūmis, Djego?
Vai tik grūti atrast bezpalīdzīgu mazuli?
Ko jūs šeit meklējat? - Soto apnicis gaidīt.
Viņš teica, lai atgriezies ar mazuli vai neatgriezies nemaz.
Man ir kas pavēstāms Soto.
Sakiet, ka atnesīšu viņam mazuli.
Un piedevām atvedīšu...
Mamutu.
Mamuti nekad nestaigā vieni.
Šis staigā viens, un es viņu vedu uz Pussmaili.
Tik daudz gaļas. Klūpam šim virsū.
Vēl ne! Viņu pieveiks tikai viss bars.
Brīdiniet visus.
Veicīgi.
Kur mazulis? - Tu viņu pazaudēji?
Sid!
Kas par preteklīti. Cik burvīgs.
Sveiks, ķirbīt. Plikulīti.
Kur tu viņu atradi? - Nabaga mazais, gluži viens.
Starp zobenzobu tīģeriem.
Es šo izglābu. - Cik tu esi drosmīgs.
Viņam vajadzēja mani. Kaut man pašam būtu tāds knēvelis.
Tiešām? Pievilcīga īpašība tēviņam.
Diemžēl. Kā gan var nevēlēties ģimeni.
Kur tu agrāk tāds slēpies?
Mīļš bērns, vai ne? Kā es teicu, dāmas...
Sveiks, Manij.
Kas tev lēcies?
Atvainojiet, dāmas. Jūs te vēl pamarinējieties, tūlīt nākšu.
Cik seksīgas.
Nav jau nekāds skaistulis, bet īstu ģimenes cilvēku grūti atrast.
Ij nerunā. Visus jūtīgos drīz vien apēd.
Nē, Manij. Lūdzu. Man viņu vajag.
Tik smukam puisim kā tu? - Tu nemaz tā nedomā.
Nē, tu tikai paskaties. Šīm dāmām nav nekādu izredžu.
Tev ir ļoti skarba humora izjūta. - Negribu likt tev mainīt taktiku.
Paldies. Tu esi īsts draugs. - Tikai bez rozīgā.
Man viņu vajag. Labi.
Nu, dāmas, pie kā mēs palikām?
Karl? - Mierīgi, Frenk.
Kā redz smuku asti, aizauļo kā gepards. Un tas tīģeris...
Dižais pēddzinis. Pat sliņķi nespēj atrast.
Vai esmu māte barotāja? Ko tu tā skaties, kaulu kambari?
Vai no tevis izaugs dižs plēsoņa?
Diez vai. Tev ir tik maz spalvas.
Ne ilkņu, ne nagu.
Tikai āda un mīkstums.
Kas tevī būtu tik baiss?
Vai tu domā, ka esi zvērudārzā?
Labi, gudriniek. Ieliksim tevi kaktā.
Tev tas liekas smieklīgi? Un tas?
Būsi par uzkodu pūcēm.
Drosmīgs knauķis, tas man jāatzīst.
Kas par veiksmi. Nē! Tīģeris!
Palīgā! Palīgā!
Kur mazulis? - Viss ir labi. Viņš ir pie Manfreda.
Paņem mani zobos. Viņš mani noķēra!
Palīgā!
Liec mani mierā. - Viņš aizskrēja turp!
Šurp!
Karl! Tīģeris paspēja ātrāk.
Pagaidi.
Viņš ir pagalam, viss kārtībā.
Gaļēdājiem tiek visi prieki.
Žēl apbēdināt viņus, bet ko lai dara.
Paldies. Tagad vari laist mani lejā.
Manij! Manij!
Man likās, ka mēs steidzamies. Spļauj laukā.
Nez kur tāds mētājies.
Man jau likās, ka gribi mani aprīt.
Es neēdu visādu draņķi.
Man likās, ka tu gribi...
Pagaidiet, pagaidiet! Vai jūs, lūdzu, nevarētu pagaidīt?
Nu, veči.
Paldies, ka pagaidījāt.
Trīs... divi... viens.
Uzticams geizers.
Sargieties, kad ķeršu! - Viņš sāka!
Man vienalga! Es beigšu!
Modernā arhitektūra. Tai nav nākotnes.
Sveiks, Manij!
Sveiks, Djego!
Sveiks, Sid.
Tu esi apmaldījies, vai ne? - Nē. Es skaidri zinu, kur mēs atrodamies.
Pajautā viņam ceļu.
Man to nevajag. - Labi. Es pajautāšu.
Draudziņ! Vai te garām negāja cilvēki?
Kā man patīk šī spēle. Labi.
Trīs vārdi. Pirmais - dunoņa. Nē, nē. Pēdu nospiedumi.
Ļauj man pamēģināt. Bars.
Teicami, Manij. Gari zobi un nagi.
Vilku bars?
Lāču bars! Blusu bars?
Ūsas? Deguni?
Biezādainie? - Meli!
Ķezas! Belzieni! Putnu bars!
Lidojošās zivtiņas!
Laba ziņa! Atklāju, kā saīsināt ceļu!
Kā to saprast - saīsināt? - Nonākt galā pa īsāko ceļu.
Zinu, ko nozīmē "saīsināt ceļu"!
Tā nokļūsim pie pārejas pirms ļaudīm. Pa garāko ceļu mēs tos nenoķersim.
Pa šo ceļu? Par ko tu mani uzskati?
Rīt jau tu būsi brīvs mamuts.
Vai aukle. Cik jauki ņemties ar mazuļiem.
Veči, paskatieties.
Sid, tīģeris atklājis, kā saīsināt ceļu.
Nē, paldies. Es izvēlos dzīvot.
Tāpēc iesaku saīsināt ceļu.
Tu man piedraudi? - Kusties!
Turpini tādā pašā garā.
Ātrāk, lieniet iekšā!
Labi, es balsoju par īsāko ceļu.
Turieties kopā. Seit viegli apmaldīties.
Veči?
Zivs.
Neatpaliec. Pietiek jau ar to, ka jāpieskata bērnelis.
Noķēru!
Kaptein, priekšā leduskalns!
Ak nē.
Kurš gatavs otrajam raundam?
Saki mazajam, lai ir uzmanīgāks.
Skat, skat! Tīģeri!
Nekas. Tīģeri tikai spēlē sunīšus ar antilopēm.
Ar zobiem. - Paspēlēsimies, Sid.
Tu būsi sunītis.
Protams. Un kur ir sliņķi?
Šajos zīmējumos nekad nav sliņķu.
Skaties, Manij. Mamuts. - Kāda laime.
Tas resnais ir līdzīgs tev.
Viņam ir ģimene.
Un viņš ir laimīgs. Spēlējas ar savu bērneli.
Tur arī ir tava nelaime. Tā dzīvo mamuti.
Atrodi mamutieni un tiec pie mamutēniem.
Sid. - Kas ir?
Aizveries.
Paskat!
Tīģeris nudien ir mūs atvedis. Seit ir Pussmaile.
Nākamā pietura - Ledāja pāreja.
Kā es varēju šaubīties par tevi? - Dzirdi, mazais?
Tu jau gandrīz esi mājās.
Man svīst kājas. - Tas tiešām tūlīt mums jāpaziņo?
Nepiegriez viņam vērību.
Es nopietni runāju. Man deg kājas.
Un tagad tev kurkstēja vēders?
Esmu drošs, ka tas bija pērkons.
No pazemes?
Skrienam! Neatpaliec.
Es neatpaliktu, ja tu kustētos!
Kaut es tā prastu lēkt. - Vēlēšanās piepildījusies!
Ātrāk! - Tu nepamanīji lavas straumi?!
Paturi rozīgo!
Manij!
Manij, vai tu esi vesels? Saki kaut ko. Jebko!
Ko? Es nedzirdu.
Tu stāvi man uz snuķa.
Tu esi vesels! - Kāpēc tu tā darīji?
Glābdams mani, tu varēji iet bojā.
Barā tā ir pieņemts.
Citam citu aizstāvēt.
Nu... paldies.
Mēs esam dīvainākais bars, kādu esmu redzējis.
Kaut drīzāk varētu iecirst nagus mamutā!
Neviens neaiztiks mamutu, kamēr nebūšu ticis pie mazuļa.
Es viņu saplēsīšu šķēlēs,
balto gaļu vienā čupā, tumšo - otrā. - Beidz! Es mirstu no bada!
Pleciņi būs cietāki, toties sulīgi.
Es taču teicu, beidz! - Pietaupi spēkus!
Mamutu grūti pievārēt.
Ir tikai viens paņēmiens.
Vispirms tas jāiedzen stūrī.
Jānogriež atkāpšanās ceļš. Kad trijatā būsiet iedzinuši to lamatās,
es iekodīšos šim kaklā.
Jāpaslēpj mazais no vēja!
Vai vēl tālu? - Trīs jūdzes.
Man vairs nav spēka. Tiksim galā no rīta.
Ko tu dari? - Ierakstu sliņķus vēsturē.
Zīmē, kā ir patiesībā, zīmē guļošu.
Un apaļīgāku.
Nevainojami. - Ha-ha! Cik smieklīgi.
Esmu ģēnijs.
Turpmāk jums mani jāsauc par Sidu Liesmu Pavēlnieku.
Liesmu pavēlniek, tev aste deg.
Paldies. Turpmāk tevi saukšu par Djego...
...Pieskaries-Un-Tev-Beigas.
Es pajokoju, āmurgalva.
Ei, mīlnieki.
Skatieties.
Neticami.
Nāc šurp, divkāji. Nāc, tārpiņ.
Nāc pie tēvoča Sida.
Nē, šeit.
Nē, ej pie viņa.
Ej pie viņa.
Labi.
Brašulis. Tā tikai turpini.
Paskat. Mūsu mazais aug.
Nu, nāc šurp. Laiks gulēt, kumosiņ.
Skaties, cik viņu viegli savaldzināt.
Man nekad vēl nav bijis drauga, kurš manis dēļ riskētu ar dzīvību.
Jā, Manijs... Viņš ir krietns puisis.
Tas tiesa.
Arlabunakti.
Tagad notīrīsim tevi. Ko tētis teiks par tādu netīreli?
Ļauj notīrīt. Labi. Un šeit arī mazliet.
Tīrs tu esi tik smukiņš. - Viņš sāk izskatīties pēc manis.
Vai ne?
Varbūt mums nevajadzētu tā darīt.
Uzaugs par mednieku. Un ko viņš medīs?
Varbūt nemedīs, jo mēs viņu izglābām.
Varbūt viņam izaugs kažoks, garš kakls, un viņš tevi sauks par mammu!
Kas tev lēcies? - Nekas. Ejam. Es tūlīt apsaldēšu asti.
Ei, Djego! Tu esi tur piesalis?
Pieliecieties!
Pieliekties un aiz manis. - Kas noticis?
Pussmailes pakājē jūs gaida lamatas.
Kādas lamatas?
Tu mūs atmānīji šurp!
Man vajadzēja dabūt rokā mazuli... - Tu mūs atvedi mājās uz pusdienām!
Tu vairs nepiederi pie bara! - Es nožēloju.
Nē. Vēl ne.
Klausieties, es varu jums palīdzēt. - Mēs viņus pieveiksim, Sid.
Viņi ir pārāk stipri. Uzticieties man.
Kāpēc lai mēs tev uzticētos?
Tāpēc, ka esmu jūsu vienīgā cerība.
Sveikas, dāmas.
Skat, kas uzradies. - Djego, es jau sāku par tevi uztraukties.
Nav vajadzības. Pēc mirkļa varēsi izbaudīt atriebību.
Ļoti labi.
Redzu sliņķi! Mazulis ir pie viņa!
Nerādieties, pirms izlīdīs mamuts. Mums viņš jāpārsteidz.
Vai tu negribi nevienu saplosīt?
Jā, jā, gribu. - Ko tad tu gaidi?
Nē! Es teicu, pagaidiet mamutu!
Pakasīšu muguru! Uzēdiet sniedziņu!
Nāves cilpa!
Slaloms! Slaloms, mazulīt!
Piedodiet, zeļļi! Mazliet apledojis.
Turiet viņu!
Pārsteigums!
Man pakaļ! Ņemam Sidu un pazūdam, kamēr vēl var.
Nāc, Djego. Piebeidzam mamutu.
Re, kur viņš ir.
Pareizi. Kur ir mazulis?
Dabiskā izlase!
Vai tikai tev nebūs jāiet bojā.
Ko tu dari? - Liec mierā mamutu.
Labi. Vispirms tikšu galā ar tevi.
Mums izdevās.
Bijām laba komanda, vai ne?
Bijām? Beidz, joprojām esam komanda.
Piedodiet, ka es jūs piemānīju.
Esmu par slinku, lai ilgi ļaunotos.
Liecies mierā, knauķi.
Tev jābūt stipram.
Tev jārūpējas par Manfredu un Sidu.
Īpaši par Sidu.
Labāk palaizi brūci. Tu taču esi tīģeris.
Es tevi nesīšu. Ko teiksi?
Turies, Djego.
Saki viņam, ka viss būs labi, Manij.
Jums ir jāatstāj mani šeit.
Ja cilvēki šķērsos pāreju, jūs viņus vairs neatradīsiet.
Tev nevajadzēja to darīt.
Barā tā pieņemts.
Neaizmirsti mūs.
Labi?
Mēs tevi neaizmirsīsim.
Paliec sveiks!
Atā!
Sid... - Atā!
Atā!
Pareizi. Kur mazulis?
Ejam, Sid. Dosimies uz dienvidiem.
Atā!
Nekulsti mēli. Cilvēki neprot runāt.
Djego? Tu atlabi!
Kaķiem ir deviņas dzīvības. - Tu atlabi!
Atlabi!
Es tevi varētu nobučot.
Prieks redzēt, pāriniek. Kāpsi mugurā?
Nē. Jāsaglabā pēdējās cieņas paliekas.
Tagad tu esi mūsējais. Kāda tur cieņa! - Es gan pavizināšos.
Rāpies augšā. - Pacel mani, draudziņ.
Nū! Vai arī - tprū. Kā vēlies.
Tā būs vislabākā pārceļošana.
Parādīšu mīļākās dzeramvietas. Kad sēnīte kažokā izkalst, kļūstu brūns.
Cik skaisti. - Ledus laikmets sāk iziet no modes.
Es labāk izvēlos globālo sasilšanu!
Sapņo vien.
Pēc 20 000 gadiem.
Tulkojusi Jana Bērziņa SDI Media Estonia
LATVIAN